Manifesti substantiivi
Henkilön tai ryhmän julkinen julistus periaatteista ja päämääristä.
Kaikki pysyvä haihtuu.
Julkaistessaan manifestin on haluttava -
että A, B ja C taistelevat 1:tä, 2:ta ja 3:a vastaan.
Täytyy raivota ja teroittaa siipensä valloittaakseen -
ja hajottaakseen pienet ABC:t ja suuret ABC:t.
Allekirjoittaa, huutaa ja kirota näyttääkseen paremmuutensa.
Muodostaa proosasta ehdotonta ja kiistämätöntä todistusaineistoa.
Vastustan toimintaa.
Kannatan jatkuvaa ristiriitaa ja vahvistusta.
En ole puolesta enkä vastaan -
enkä selitä, sillä vihaan tervettä järkeä.
Kirjoitan manifestia, koska minulla ei ole mitään sanottavaa.
Puhun vain itsestäni, sillä en tahdo vakuuttaa.
Minulla ei ole oikeutta vetää muita omaan virtaani.
En vaadi ketään seuraamaan minua. Jokainen tekee taidetta tavallaan -
mikäli tuntee ilon, joka kohoaa nuolina kohti tähtiä -
tai sen ilon, joka laskeutuu kohti ruumiskukkia -
ja hedelmällisiä kouristuksia.
Uskooko joku löytäneensä ihmiskunnan yhteisen henkisen perustan?
Kuinka tuomme järjestystä kaaokseen -
josta muodostuu se loputon ja muodoton muunnos, ihminen?
Uudestaan!
Tämä on hauskaa.
TAIDE TARVITSEE TOTUUTTA, EI VILPITTÖMYYTTÄ
KAIKKI TAIDE ON VALHEELLISTA
MIKÄÄN EI OLE OMAPERÄISTÄ
Vanha maailma kuolee. Uusi syntyy.
Kapitalistinen sivilisaatio -
joka on hallinnut taloudellista, poliittista ja kulttuurista elämää -
on luhistumassa.
Se synnyttää uusia ja tuhoisia sotia.
Vallitseva talouskriisi aiheuttaa suuria ongelmia -
maailman väestölle. Niille, jotka käyttävät työssään käsiä tai aivoja.
Nykyinen kriisi on riisunut kapitalismin alastomaksi.
Se on paljastettu varkauden ja petoksen järjestelmäksi.
Työttömyyttä ja kauhua, nälkää ja sotaa.
Kapitalismin kriisi heijastuu sen kulttuuriin.
Porvariston taloudellinen ja poliittinen järjestelmä luhistuu.
Sen filosofia, kirjallisuus ja taide ovat vararikossa.
Näinä muutoksen aikoina taiteilijan on oltava vallankumouksellinen.
Hänen tehtävänsä on tuhota tyhjän suuntauksen viimeiset rippeet -
ja herättää ihmismielessä tiedostomattomana uinuva luovuus.
Taiteemme on vallankumousajan taidetta.
Se on reaktio luhistuvaan maailmaan sekä uuden aikakauden airut.
Mikä paviaani.
Ylistämme vallankumousta ainoana elämän moottorina.
Ylistämme keksijöiden värähtelyjä.
Nuorina ja vahvoina he kantavat vallankumouksen soihtua.
Tämä on paikka seikkailunhaluisille sieluille!
Pikkumaiset materialistit, häipykää!
Minä ja ystäväni valvoimme koko yön kiistellen logiikan rajoista -
ja täyttäen läjäpäin papereita kiihkein kirjoituksin.
Lopulta kaikki myytit ja mystiset ajatukset ovat takanamme.
Uskomme, että tätä ihanaa maailmaa rikastuttaa uudenlainen kauneus.
Vauhdin kauneus.
Tahdomme laulaa rakkaudesta vaaraan, energian käytöstä -
ja jokapäiväisestä holtittomuudesta.
Tahdomme ylistää aggressiivisia toimia, nopeaa elämää ja nyrkiniskua.
Tahdomme ylistää sotaa ja ideoita, joiden puolesta voi kuolla.
Ihmisen kärsimys kiinnostaa meitä yhtä paljon kuin sähkövalon kärsimys.
Tuhoamme menneisyyden kultin -
pakkomielteen muinaisuuteen ja akateemisen formalismin.
Tahdomme maamme olevan vapaa loputtomista museoista -
jotka peittävät sitä kaikkialla kuin hautausmaat.
Paskat Firenzestä, Montmartresta ja Münchenistä.
Paskat sanakirjoista, hyvästä mausta, orientalismista ja akateemisuudesta.
Paskat Dantesta, Shakespearesta, Tolstoista -
Goethesta ja diletanteista.
Paskat Montaignesta, Wagnerista -
Beethovenista, Whitmanista ja Baudelairesta.
Katsokaa meitä! Sydämemme eivät ole vielä väsyneet.
Niitä ruokkii tuli, viha ja vauhti.
Alkakoon jumalaisen sähköisen valon valtakausi viimein.
Tehkää tilaa nuoruudelle, raivolle ja uskallukselle.
Kuinka päivä viimein koittaa? Kuka tietää?
Voimme tuntea aamun.
Emme ole enää hulluja vaeltajia, jotka harhailevat historian valossa.
Viileä varhaisaamun tuuli puhaltaa ympärillämme.
Jos ei tahdo palella, on lähdettävä liikkeelle.
Me ja kaikki muut kanssamme näemme kaukaisuudessa -
nousevan aamun valon.
Uusi maailma loistaa kirkkaana siinä varhaisessa valossa.
Se lähettää ensimmäiset säteensä.
Ensimmäinen pilkahdus riemukkaasta aamunkoitosta.
Vuosikymmeniä, sukupolvia -
ja taiteen suuri aurinko aloittaa voitokkaan matkansa.
Tänään, enemmän kuin koskaan, uskomme tahtoomme -
joka antaa elämällemme ainoan arvon.
Se arvo on ikuisesti jatkuva muutos.
Aika herätä, kulta.
Nähdään. - Nähdään, äiti.
Taistelemme tauotta traditionalistien pelkuruutta vastaan.
Emme tunne enää kuuluvamme katedraaleihin -
palatseihin ja korokkeille.
Meidän ovat suuret hotellit, valaistut holvikäytävät -
suorat tiet ja hyödylliset raivaustyöt.
Tuhotkaamme monumentit, jalkakäytävät ja portaikot.
Upottakaamme kadut ja torit. Kohottakaamme kaupunki ylös.
Se on rakennettava uudelleen, kuin suuri ja sekasortoinen telakka.
Ketterä, liikkuva ja dynaaminen kaikin tavoin.
Talojemme on oltava kuin jättimäisiä koneita.
Arkipäivien myrskyn yläpuolella, menneisyyden kotien tuhkan päällä -
ja avoimen tulevaisuuden porttien edessä -
kuulutan tänään taiteilijoille, maalareille, kuvanveistäjille -
muusikoille, näyttelijöille, runoilijoille -
teille, joille taide ei ole vain keskustelua varten -
vaan todellisen hurmion lähde, sanani ja tekoni.
Olen muuttanut itseni nollamuotoon -
ja nostanut itseni akateemisen taiteen surkeasta suosta.
Esineet ovat kadonneet savun lailla.
Olen tuhonnut horisontin kehän ja jättänyt esineiden piirin.
Kirottu horisontin kehä on vanginnut taiteilijan -
ja erottaa hänet pyrkimyksestä tuhota.
Muodot liikkuvat ja syntyvät. Teemme aina uusia löytöjä.
Löytöjämme ei saa piilottaa.
On absurdia pakottaa aikakautemme menneiden aikojen muotoon.
Elämä on puhdistettava menneestä, jotta se voi kehittyä normaalisti.
Taiteen ei tule tavoitella lyhyyttä tai yksinkertaisuutta -
vaan monimutkaisuutta.
Milon Venus on rappion ilmentymä.
Se ei ole oikea nainen, vaan parodia. Angelon Daavid on epämuodostuma.
Renessanssimestarit saavuttivat paljon anatomian saralla -
mutta eivät löytäneet totuutta kehon vaikutuksesta.
He olivat virkamiehiä, jotka luetteloivat luonnon ominaisuuksia.
Elävä muutettiin liikkumattomaan ja kuolleeseen muotoon.
Etsi minut.
Kiinni jäit!
Sinä huijaat.
Mikä tuo on?
Heitämme ankkurimme rikkaaseen maahan.
Me energian juovuttamat haamut -
upotamme kolmikärkemme pahaa aavistamattomaan lihaan.
Olemme kirousten kaatosade -
trooppisen runsaana kuin korkealle kurottava kasvillisuus.
Kumi ja sade ovat hikeämme. Vuodamme verta ja palamme janoten.
Veremme on voimaa.
Sanon teille: alkua ei ole, emmekä me vapise.
Emme ole sentimentaalisia.
Olemme raivoisa tuuli, joka repii likaiset pilvet ja rukoukset -
valmistaen tuhon, tulen ja mätänemisen spektaakkelin.
Teemme lopun surusta -
ja korvaamme kyyneleet sireeneillä, jotka ulvovat mantereelta toiselle.
Ilon paviljongit ja lesket, joiden suru on myrkkyä.
Nuolaista puolivarjoa -
ja kellua suureen suuhun täynnä hunajaa ja ulosteita.
Levitän turmellusta kaikkialle ja ohjaan käteni taivaasta helvettiin -
ja silmäni helvetistä taivaaseen.
Kuolemme sankareina tai idiootteina. Se on sama asia.
Ainoa sana, joka ei ole katoava, on "kuolema".
Nautitte luultavasti elämästä, mutta teillä on huonoja tapoja.
Olette liian kiintyneitä siihen, mihin teidät on opetettu kiintymään.
Hautausmaihin, melankoliaan -
traagisiin rakastajiin ja Venetsian gondoleihin.
Ulvotte kuuta.
Jos ette olisi niin pelkurimaisia -
ylevien ajatusten ja olemattomien abstraktioiden painon musertamia -
ja dogmeiksi naamioidun hölynpölyn murtamia -
seisoisitte suorassa ja pelaisitte verilöylypeliä kuten mekin.
Pelkäätte liikaa sitä, ettette enää usko.
Ette ymmärrä -
että voi olla onnellinen olematta kiintynyt mihinkään.
Me näemme kaiken.
Emme rakasta mitään.
Vastustan järjestelmiä.
Hyväksyttävin järjestelmä on se, ettei järjestelmää ole.
Logiikan hylkääminen: dada.
Muistin hylkääminen: dada.
Arkeologian hylkääminen: dada.
Tulevaisuuden hylkääminen: dada.
Dada on yhä paskaa, mutta tästä eteenpäin...
Tästä eteenpäin tahdomme paskoa eri väreissä -
ja koristaa taiteen eläintarhan kaikkien konsulaattien lipuilla.
Dada ei ole hulluutta, viisautta tai ironiaa.
Dada ei tarkoita mitään.
Olette idiootteja.
Olette täysiä idiootteja, jotka on tehty puhdistetun unen alkoholista.
Olette kuin toiveenne. Ette mitään.
Kuten paratiisinne. Ei mitään.
Idolinne, ei mitään. Poliitikkonne, ei mitään.
Sankarinne, ei mitään. Taiteilijanne, ei mitään.
Uskontonne, ei mitään.
Ei enää maalareita. Ei enää kirjailijoita.
Ei enää muusikoita. Ei enää kuvanveistäjiä.
Ei enää uskontoja. Ei enää republikaaneja.
Ei enää rojalisteja. Ei enää imperialisteja.
Ei enää anarkisteja. Ei enää sosialisteja.
Ei enää bolševikkeja. Ei enää poliitikkoja.
Ei enää proletaareja. Ei enää demokraatteja.
Ei enää porvareita. Ei enää aristokraatteja.
Ei enää armeijoita. Ei enää poliisia.
Ei enää isänmaita. Nämä typeryydet riittävät jo.
Ei enää mitään. Ei enää mitään.
Ei mitään. Ei mitään. Ei mitään.
Ennen kuin tulen teidän joukkoonne ja revin irti mädät hampaanne -
rupiset korvanne ja haavaiset kielenne...
Ennen kuin revin irti ruman, pidätyskyvyttömän pikkukullinne...
Ennen sitä kaikkea -
otamme kunnon antiseptisen kylvyn.
Varoitamme teitä.
Me olemme vastasyntyneiden vauvojenne murhaajia.
Tarvitsemme taideteoksia -
jotka ovat voimakkaita, suoria, täsmällisiä -
ja aina käsityskyvyn ulkopuolella.
Parhaat ja huomattavimmat taiteilijat ovat niitä -
jotka tunnista toiseen repivät ruumiinsa riekaleet -
elämän hurjasta pyörteestä.
Verta vuotavin käsin ja sydämin -
he pitävät kiinni aikakautensa älystä.
Se, että istuu tuolilla yhdenkin hetken -
tarkoittaa henkensä vaarantamista.
Lounas on pöydässä, lapset.
Lounas on valmis, kulta.
Kiitos, Alice.
- Robert, ruokitko Poppyn? - Kyllä, äiti.
Lounas on valmis, lapset!
Harjasitko hiuksesi?
Kulta?
John?
Missä isä on? - En tiedä.
Aloitamme ilman häntä.
Kannatan taidetta, joka on poliittista, eroottista ja mystistä -
ja tekee muutakin kuin nököttää museossa.
Kannatan taidetta, joka kasvaa tietämättä, onko taidetta lainkaan.
Kannatan taidetta, joka taistelee jokapäiväisen roskan kanssa -
ja selviää voittajana.
Kannatan taidetta, joka jäljittelee ihmistä -
ollen koomista, väkivaltaista tai mitä tahansa tarpeen mukaan.
Kannatan taidetta...
Kannatan taidetta, joka ottaa muotonsa elämän linjoista.
Se kiertyy, kurkottaa, kasaantuu, sylkee ja valuu -
ollen raskas, karkea, suorasukainen, lempeä ja typerä kuin elämä itse.
Kannatan taidetta koiran suusta, pudoten viisi kerrosta katolta.
Kannatan taidetta, jota lapsi nuolee poistettuaan käärepaperin.
Kannatan taidetta, joka on poltettu kuin savuke ja haisee kenkäparilta.
Kannatan taidetta, joka puetaan ja riisutaan kuin housut -
johon tulee reikiä kuin sukkiin, joka syödään kuin pala piirakkaa -
tai hylätään halveksuen kuin kasa paskaa.
Sanon teille kaikille:
Hylätkää rakkaus, hylätkää esteettisyys.
Hylätkää viisauden taakka.
Uudessa kulttuurissa viisautenne on naurettavaa ja merkityksetöntä.
Vain tylsät voimattomat taiteilijat täyttävät työnsä vilpittömyydellä.
Taide vaatii totuutta, ei vilpittömyyttä.
Kaukaisuudessa loistaa huomisemme.
Eläköön kuulaus ja selkeys, eläköön puhtaus!
Eläköön kristalli, kaikki virtaava ja sulokas -
kulmikas, säkenöivä, vilkkuva ja valaiseva.
Eläköön ikuinen arkkitehtuuri.
Arkkitehtuurin on oltava luolamaista, polttavaa, sileää, kovaa -
kulmikasta, brutaalia, pyöreää, herkkää, värikästä, rivoa -
himokasta, unelmoivaa, houkuttelevaa, luotaantyöntävää -
sykkivää, elävää tai kuollutta.
Jos se on kylmää, sen on oltava kylmää kuin jää.
Jos se on kuumaa, kuumaa kuin liekehtivä siipi.
Arkkitehtuurin tulee liekehtiä.
Chopin joutaa sähkötuoliin.
Autojen sinisellä pakokaasulla, joka tuoksuu dynaamisen modernilta -
on tismalleen sama tunnearvo -
kuin erinomaisten modernistiemme ihaillulla lahjakkuudella.
Ihminen ei ole systemaattisen tasapainoinen kellokoneisto.
Ideat suistuvat usein raiteiltaan. Eivät ne seuraa toisiaan jatkumona.
Ne ovat yhtäaikaisia ja epäsäännöllisiä.
Logiikka on virhe.
Oikeus eheyteen on yksi hirviömäinen vitsi.
Koko maailmaa johdetaan kuin jotain helvetin amatööriorkesteria.
Kuka esitti kysymyksen vilpittömyydestä?
Hetki vain, naiset ja herrat, niin lapioimme lisää hiiliä.
Kuka meistä on vilpittömin?
Ne, jotka puhdistavat ja kiteyttävät itsensä -
henkilökohtaisten tunteiden suodattimen kautta?
Vai kaikki "taiteilijat", joiden ainoa huolenaihe -
on pyrkiä vähäisen yleisön muodottoman massan suosioon?
Yleisön, joka muodostuu taantumuksellisista idiooteista.
Rikkurit ja taidediilerit!
Hulluuttani ei ole otettu huomioon.
Totuutta ei koskaan esiinny oman itsemme ulkopuolella.
Elämä on järjestelmä, joka on avoin satunnaisille sateille.
Asioilla ei ole käsitettävää luontaista arvoa.
Runolliset rinnastukset kukoistavat vain sisäisessä ulottuvuudessa.
Emme etsi totuutta nähtävästä todellisuudesta -
vaan ajatusten todellisuudesta.
Meidän on pakko luoda. Ihminen ei enää jäljittele.
Hän keksii. Hän tuo lisänsä maailman tosiasioihin.
Luonnosta syntyneenä hänen päässään syntyy uusia asioita.
Runo, maalaus, patsas, höyrylaiva, auto, lentokone.
Meidän on pakko luoda. Se on aikamme merkki.
On määrättävä esteettiset rajat ja luotava taidetta omista kyvyistään.
Älkää toistako vanhoja arvoja, vaan luokaa uusia.
Taaksemme jäävä menneisyys on pelkkä raato.
Tulevaisuus jääköön ennustajille. Me otamme nykyhetken.
Ei menneiden muistelua. Ei enää futurismia.
Kaikki hiljaa, suut auki -
ihmeellisesti valaistuneina nykyisyyden huimaavassa valossa.
Ainutlaatuisena ja elektronisesti herkistettynä kohoavalle minälle.
Ikuisesti uudistunut, mutta silti ikuisesti sama.
Kunnioittakaamme avantgardea.
Rakastakaamme ainutlaatuista vuosisataamme.
Itsekkyytemme on kaiken yläpuolella, itsevarmuutemme järkkymätöntä.
Loistokkaassa yksinäisyydessäni olen valaistunut -
sähköisesti latautuneiden hermojeni ihmeellisessä hehkussa.
Suuri aikakausi on alkanut. Hengellinen herääminen.
Kasvava taipumus löytää uudelleen menetetty tasapaino.
Hengellisten istutusten väistämätön välttämättömyys.
Alkamassa on yksi ihmiskunnan suurimmista aikakausista.
Suuren henkisyyden aikakausi. Taide, kirjallisuus ja jopa tiede -
ovat muuttumassa tänä uutena aikakautena.
Ne tulevat sen kukistamiksi.
Vapautamme itsemme muistin, assosiaation -
nostalgian, legendan ja myytin esteistä.
Luomme kuvia, joiden todellisuus on ilmiselvää, ylevää ja kaunista.
Emme rakenna katedraaleja Kristuksesta, ihmisestä tai elämästä.
Rakennamme ne itsestämme ja omista tunteistamme.
Ylevä on nyt.
Pittoreskia, huvittavaa, sentimentaalista tai romanttista.
Rikkaat ovat poikkeuksetta tylsimyksiä.
En tant que riches! - Tosiaan.
- En tant que riches. - Nyt on aika.
Naiset ja herrat, kauan eläköön suuri taidepyörre.
Kiitos, kulta.
Pyörteemme ei pelkää mennyttä. Se on unohtanut sen olemassaolon.
Pyörteessämme nykyisyys on ainoa aktiivinen asia.
Elämä on mennyttä ja tulevaa, mutta nykyisyys on taidetta.
Me edustamme nykyisyyden todellisuutta.
Emme sentimentaalista tulevaisuutta tai pyhitettyä mennyttä.
Koneista ja lentokoneista innostuneet futuristit -
ovat modernisteista romanttisimpia ja sentimentaalisimpia.
Emme tahdo pitää suurta meteliä autoista -
tai veitsistä, haarukoista, norsuista tai bensapumpuista.
Norsut ovat suuria ja autot kulkevat nopeasti, mutta entä sitten?
Tahdomme jättää luonnon ja ihmisen rauhaan.
Tarvitsemme tiedostamatonta ihmisessä.
Typeryyttä, eläimellisyyttä ja tietysti heidän uniaan.
Taidevaisto on aina primitiivinen.
Kiitos teille kaikille oikein paljon.
Blastille.
- Nyt ja täällä. - Kiitos tuestasi.
Palasitko Hannoverista? Vai oliko se Lissabonista? Hauska nähdä taas.
Kiitos, kulta. Kiitos tuestasi.
Kannatan taidetta taskusta, korvakäytävästä -
veitsenterältä, suupielestä -
silmään jääneenä tai ranteessa kannettuna.
Kannatan taidetta, jota voi suudella kuin lemmikkikoiraa -
joka venyy ja vinkuu kuin haitari -
ja jolle voi kaataa päivällisensä kuin vanhalle pöytäliinalle.
Kannatan jääkaappien valkeaa taidetta -
ja lihaksikasta avaamista ja sulkemista.
Kannatan sydänten taidetta.
Hautajaissydänten ja lemmensydänten täynnä nougat'ta.
Teddykarhujen, aseiden ja räjähtävien sateenvarjojen taidetta.
Palavien puiden, sähikäisten päiden, kananluiden -
ja laatikoiden, joissa miehet nukkuvat.
Ei spektaakkelille.
Ei virtuositeetille.
Ei muutoksille, magialle ja kuvittelulle.
Ei tähti-imagon glamourille ja ylimaallisuudelle.
Ei sankaruudelle.
Ei antisankaruudelle.
Ei roskakuville.
Ei esiintyjän tai katsojan osallistumiselle.
Ei tyylille.
Se akka pudottaa sata paljettia illassa.
Saan rakkoja sormiin, kun kiinnitän niitä.
- Näitkö Jessien toppia? - Sitä vaaleanpunaista?
Ei campille. - Ylös, ylös!
Katso varastosta vasemmalta.
Ei katsojan viettelylle esiintyjän tempuilla.
- En malta odottaa kauden loppua. - Ei eksentrisyydelle.
Julian, pysy rivissä!
Pysy rivissä!
Terävä aloitus!
Ei liikuttamiselle tai liikuttumiselle. -Ja nosto!
Tahdissa!
Ja ylös!
Liian hitaasti.
Tahdissa! Ylös yhtä aikaa!
Kämmenet suorina.
Ei, liian hidasta.
Elämä on taideteos ja taideteos on elämä.
Mitä enemmän tiedämme ja vähemmän ymmärrämme, sitä parempi.
Toivotan tulevan tervetulleeksi.
Fluxus on tapa tehdä asioita. Tapa elää ja kuolla.
Fluxus on sisälläsi. Se on osa sitä, mitä olet.
Fluxus on sinua suurempi.
Fluxus on tehnyt taidetta tyhjästä ja päinvastoin.
Ei, hän on taas väärässä paikassa.
Fluxuksessa ei ole järkeä. Fluxus ei ole vielä tapahtunutkaan.
Fluxus on taiteen vitsaus.
Pois älyllisyys, ammattimaisuus ja kaupallinen kulttuuri.
Puhdistakaa maailma kuolleesta taiteesta!
Jäljittelyn taiteesta, keinotekoisesta taiteesta -
abstraktista taiteesta, illusionistisesta taiteesta -
matemaattisesta taiteesta!
Edistäkää ei-taiteellista totuutta, jonka kaikki voivat ymmärtää!
Eivät vain kriitikot, diletantit ja ammattilaiset!
Edistäkää vallankumouksellista nousu- ja laskuvettä taiteessa.
Edistäkää elävää taidetta!
Antitaidetta!
Rakas mielikuvitus. Pidän eniten säälimättömyydestäsi.
Sana "vapaus" on ainoa, joka innostaa minua.
Kaiken perimämme epäonnen keskellä -
meillä on sentään vapaus ajatella.
Pelkkä mielikuvitus suo minulle aavistuksen siitä, mitä voi olla.
Se saa minut omistautumaan sille virheitä pelkäämättä.
Elämme yhä logiikan ikeessä.
Absoluuttinen rationalismi on yhä muodissa.
Se sallii meidän pohtia vain suoraan kokemukseen liittyviä faktoja.
Sivistyksen ja edistyksen verukkeella -
olemme karkottaneet mielestä kaiken totuuden etsinnän -
joka ei ole hyväksyttyjen käytäntöjen mukaista.
Syntymästä kuolemaan ajattelu ei tarjoa pysyvää ratkaisua.
Osa henkistä maailmaa on kuitenkin viimein tuotu esiin. Unet.
Tavallinen tarkkailija -
kiinnittää valvemaailmaan enemmän huomiota kuin uniin.
Niinpä unista tulee pelkkä sivuhuomautus, kuten yöstäkin.
Milloin saamme nukkuvia loogikkoja ja nukkuvia filosofeja?
Tahtoisin nukkua antautuakseni unelmoijille -
ollakseni painostamatta maailmaa ajatusteni tietoisella rytmillä.
Eikö unia voi käyttää elämän peruskysymysten ratkaisuun?
Ovatko unet vähemmän rajoittavia ja rankaisevia?
Uneksivan ihmisen mieli hyväksyy sen, mitä hänelle tapahtuu.
Katsokaa lapsia. He aloittavat joka päivän huolia vailla.
Kaikki on lähellä. Surkeimmatkin aineelliset olosuhteet kelpaavat.
Metsä on valkoinen tai musta. Nukkumaan ei tahdo koskaan.
Syöksyen kadulle pistooli kädessä, ampuen sokeasti ja nopeasti.
Vedä liipaisimesta, väkijoukkoon. Tapa, lennä nopeammin.
Rakasta sydämesi kyllyydestä, anna itsesi ajautua mukaan.
Jos kuolet, etkö ole varma siitä, että heräät kuolleiden joukossa?
Uskon näiden kahden asian tulevaan ratkaisuun.
Unen ja todellisuuden.
Niistä muodostuu absoluuttinen realismi. Surrealismi.
Järki ei luo mitään.
Muotoja luodessaan se on alitajunnalle alisteinen.
Alitajunta, tuo mielen havaitsemien suurenmoisten kuvien lähde -
suojelee käsityksiä, joista ihmisen luonto muodostuu.
Alitajunta muotoilee, muodostaa ja muuttaa yksilöä.
Uskon puhtaaseen iloon ihmisessä, joka lähtee valitsemastaan paikasta -
seuraten mitä tahansa polkua paitsi järkevää -
ja saapuu sinne, minne voi.
Hyvästit järjettömille valinnoille, unille synkästä kuilusta -
kilpailulle ja pitkitetylle kärsivällisyydelle.
Hyvästit vuodenajoille, ideoiden keinotekoiselle järjestykselle -
vaarojen muurille ja kaiken oikealle ajalle.
Näe vaivaa vain harjoittaaksesi runoutta.
Tänä kesänä ruusut ovat sinisiä. Metsä on lasia.
Viheriöivä maa vaikuttaa minuun yhtä vähän kuin haamu.
Se elää ja lakkaa elämästä. Ne ovat vain kuviteltuja ratkaisuja.
Olemassaolo on toisaalla.
Kunnossapito on ankeaa. Kaikki aika kuluu siihen.
Siivoa pöytäsi, tiskaa, putsaa lattia, pese vaatteet, pese varpaat -
vaihda vaippa, viimeistele raportti, korjaa virheet, korjaa aita -
pidä asiakas tyytyväisenä, vie roskat, älä laita mitään nenääsi.
Mitä puen? Sukkia ei ole.
Maksa laskut, pese hiukset, vaihda lakanat, käy kaupassa -
mene töihin, siivoa pöytä, soita taas, huuhtele vessa, pysy nuorena.
Teen tätä jokapäiväistä kunnossapitoa -
ja huuhdon sen tietoisuuteen taiteena.
Kaikki, minkä sanon olevan taidetta, on taidetta.
Kaikki, mitä teen, on taidetta.
Kaikki, kuunnelkaa!
Vaadin kaikkien materiaalien periaatteellista tasa-arvoa.
Yhtäläiset oikeudet hyväkuntoisten ihmisten, idioottien -
viheltävän metalliverkon ja ajatuspumppujen välillä.
Ottakaa jättimäiset pinnat -
peittäkää ne väriin ja liikuttakaa niitä uhkaavasti.
Taittakaa syvyyksiin porautuvia osia loputtomasti yhteen.
Liimatkaa tasoittavia pintoja päällekkäin.
Laittakaa linjat taistelemaan ja hyväilemään toisiaan hellästi.
Liekehtivät linjat, hiipivät linjat, pintaan nousevat linjat.
Antakaa pisteiden tulla kuin tähdet niiden keskelle ja tanssia pyörien.
Vaadin kaikkien materiaalien mukaan ottamista -
kiskohitsaajista 3/4-viuluihin. Jopa ihmisiä voi käyttää.
Vaadin joukkojen täyttä liikekannallepanoa -
totaalisen taideteoksen luomiseksi!
Harjoitukset ovat ohi. Saatte viisi minuuttia. Vauhtia!
Kukaan heistä ei loista.
Mene pois!
Veden jättiläisten suuret erektiot.
Kannatan normaalihintaista taidetta, syö paremmin -taidetta -
kinkku-, sika-, kana-, tomaatti-, banaani- ja omenataidetta -
kalkkunataidetta, kakkutaidetta ja keksitaidetta.
Kannatan taidetta, joka on kammattu ja ripustettu molempiin korviin -
jonka sääret on ajeltu, hampaat harjattu -
joka on kiinnitetty reisiin ja laitettu jalkoihin.
Neliö, josta tulee möykky.
Kulta, autatko leikkaamaan?
Kiitos, Alice. Robert, tarjoatko vihanneksia?
Ulkona on hyvä sää. Voitte pelata palloa lounaan jälkeen.
Martin, syö vihanneksesi.
Ideat voivat olla taidetta.
Käsitetaiteessa idea tai käsite on teoksessa tärkeintä.
Kun taiteilija käyttää käsitteellistä taidemuotoa -
se tarkoittaa, että suunnitelmat ja päätökset on tehty etukäteen -
ja toteutus on puhtaasti mekaanista.
Ideasta tulee kone, joka luo taidetta.
Tällainen taide ei ole teoreettista tai teorioita havainnollistavaa.
Se on intuitiivista ja tarkoituksetonta.
Oli teoksen lopullinen muoto mikä tahansa, sen täytyy alkaa ideasta.
Sen ulkonäkö ei ole tärkeää.
Taitelija keskittyy konseptiin ja toteutukseen.
Kun taiteilija on antanut teokselle fyysisen muodon -
se on avoin kaikkien havainnoille, myös taiteilijan itsensä.
Oletteko valmiina?
Menetkö sinne?
Numero yksi.
Kiiltääkö naamani?
Vähän oikealle. Valo heijastuu vasemmalta.
20 sekuntia.
Cate, valmiina? - Kyllä.
Aloitetaan. Totuusilme naamalle.
9, 8, 7, 6...
5, 4, 3, 2...
Hyvää iltaa, naiset ja herrat.
Kaikki nykyinen taide on valheellista.
Ei siksi, että se on kopioitua, anastettua tai matkittua -
vaan koska siitä puuttuu ratkaiseva voima, rohkeus ja intohimo.
Kaikki ihmisessä on väärää ja valheellista.
Ei vain siksi, että hän huijaa ja valehtelee hurmaavan helposti -
ja vihaa sekä tappaa päättäväisen nopeasti -
vaan koska ihmisen uusi kybermuoto on ihminen jumalana.
Nopeus ylittää ajan ja paikan. Nopeus on voimaa.
Nopeus sallii väärän informaation, sekoittaa ajan ja paikan -
ja on kova ja tinkimätön hallitsija.
Pakkomielteemme nopeuteen ei jätä aikaa tai paikkaa paluulle.
On jo liian myöhäistä.
Tänään on eilinen ja sen muistot ovat kadonneet.
Cate, kuinka voimme jatkaa, kun toiminta on toiminnan seuraamista?
Kun silmät ovat lukkiutuneet, tiedosta tulee informaatiota -
sanat ovat kompastuskiviä ja menettäneet viittauksensa -
ja puhe on mielipide?
Kun ei tarvitse tietää mitään, mutta luulee tietävänsä kaiken?
Kun reflektointi on peiliin tuijottamista -
ja pohdiskelu tarkoittaa itsensä ajattelua? Cate?
Cate, ehkä tämä kaikki voitaisiin ratkaista -
jos ihminen ei seisoisi mustan aukon edessä.
Ymmärryksen siitä, että hänen absoluuttinen tehtävänsä -
ja ensisijainen olemisen tunteensa on viety häneltä.
Ihminen oli joskus omaperäinen. Hänessä oli tietynlaista aitoutta.
Nyt se kaikki on poissa. Ihminen on kertakäyttöinen ja tarpeeton. Cate?
Entä taide? Kestääkö se tällaisia iskuja, Cate?
Ei varmasti, Cate. Taide on sitä, mikä sinua ympäröi.
Taide ei synny tyhjästä tai mistään paikasta.
Luovuus ei vain ilmesty pään sisään.
On olemassa voimia, jotka tekevät taiteesta vaarallisen matkan -
täynnä hyppyjä, railoja, virheitä, uskallusta ja rohkeutta. Cate?
Ymmärrän. Entä käsitetaide?
Käsitetaiteilija pyrkii katsojaa henkisesti kiinnostavaan työhön.
Siksi hän yleensä tahtoo sen olevan emotionaalisesti kuivaa.
Cate, ei ole mitään syytä olettaa -
että käsitetaiteilija pyrkii tylsistyttämään katsojaa.
Kun teos ei ole taiteilijan käsissä, hän ei voi hallita sitä -
kuinka katsoja teoksen näkee.
Eri ihmiset ymmärtävät saman asian eri tavoilla.
Esimerkiksi taidekriitikot käyttävät salaista kieltä -
kommunikoidessaan keskenään taidelehtien kautta.
"Primaarirakenteet, reduktiivinen, ejektiivinen, cool, minitaide."
"Minitaide" kuulostaa kiinnostavalta. Se viittaa kai pieniin teoksiin -
tai ehkä minitaiteilija on pieni ihminen. Kiitos, Cate.
Käsitetaide on siis yksi tapa tehdä taidetta.
Muille sopivat muut tavat.
Käsitetaide on hyvää vain silloin, kun idea on hyvä.
Idea, muoto, konteksti.
Idean olemassaolo on välttämätöntä ja riittävää taiteen olemassaololle.
Muodon olemassaolo on välttämätöntä muttei riittävää idean toteutukselle.
Vetoamme kaikkiin oikeisiin intellektuelleihin -
kaikkiin kirjailijoihin ja taiteilijoihin.
Hylätkää päättäväisesti se petollinen käsitys -
että taidetta voi olla olemassa taiteen vuoksi.
Tai että taiteilija voi pysyä erossa historiallisista konflikteista -
joissa jokaisen on valittava puolensa!
Pyydämme heitä hylkäämään porvarilliset ideat -
jotka pyrkivät kätkemään väkivallan ja petoksen -
ja kapitalistisen yhteiskunnan korruption ja rappion!
Kehotamme heitä luomaan uudenlaista taidetta -
joka toimii aseenamme taistelussa paremman maailman puolesta!
Kuvittele silmä, jota eivät hallitse ihmisen luomat perspektiivin lait.
Silmä, joka on ennakkoluuloton komposition logiikan suhteen.
Silmä, jonka täytyy tuntea jokainen elämässä kohdattu esine -
havaitsemisen seikkailun kautta.
Kuinka monta väriä on niityssä -
konttaavalle vauvalle, joka ei tiedä vihreästä?
Kuinka monta sateenkaarta valo voi luoda kouluttamattomalle silmälle?
Kuinka tietoinen tuo silmä voi olla lämpöaaltojen muutoksista?
Kuvittele maailma täynnä käsittämättömiä esineitä.
Se hohtaa loputtomissa liikkeissä ja lukemattomissa värisävyissä.
Kuvittele maailma ennen kuin "alussa oli sana".
Anna hallusinaatioiden tulla osaksi havaittua maailmaa.
Hyväksy uninäyt, päiväunet ja yöunet.
Mielen silmää ei ole tarpeen kuolettaa lapsuuden jälkeen.
Kas niin. Kuuntelevatko kaikki?
Mikään ei ole omaperäistä.
Voitte varastaa mistä tahansa -
kunhan se inspiroi ja ruokkii mielikuvitusta.
Onko selvä? - Selvä.
Voitte ahmia vanhoja elokuvia, uusia elokuvia, musiikkia, kirjoja -
maalauksia, valokuvia, runoja -
unia, satunnaisia keskusteluja -
arkkitehtuuria -
rakennuksia, siltoja, puita -
pilvimuodostelmia, vesistöjä -
ja jopa valoa ja varjoja.
Tahdon, että valitsette varkautenne kohteeksi vain ne asiat -
jotka puhuttelevat sieluanne suoraan.
Jos teette niin, työnne ja varkautenne ovat autenttisia.
Autenttisuus on korvaamatonta.
Omaperäisyyttä ei ole. Älkää yrittäkö kätkeä varkauksianne.
Voitte juhlistaa niitä, jos tahdotte.
Tahdon, että muistatte, mitä Jean-Luc Godard sanoi.
"Kyse ei ole siitä, mistä otat asioita -
vaan siitä, minne viet ne."
Elokuva on kuvattava aidolla kuvauspaikalla.
Rekvisiittaa tai lavasteita ei tuoda paikalle.
Ei, musiikkia ei käytetä, ellei sitä kuulu kuvauspaikalla.
Kameran on oltava käsivaralla.
On käytettävä värifilmiä. Lisävalaistusta ei käytetä.
Optiset suotimet ovat kiellettyjä. Ymmärrättekö?
Elokuvassa ei saa olla pinnallista toimintaa.
Genre-elokuvat eivät ole sallittuja.
Ohjaajaa ei saa mainita elokuvan tiedoissa. Se on tärkeää.
Pidättäydyn henkilökohtaisesta mausta. En ole enää taiteilija.
Pidättäydyn luomasta teosta, sillä hetki on kokonaisuutta tärkeämpi.
Tärkein päämääräni on pakottaa totuus esiin hahmoista ja ympäristöstä.
Vannon, että teen niin kaikin mahdollisin keinoin -
hyvän maun ja esteettisten näkökohtien hinnalla.
Tosiasiat luovat normeja ja totuus valaisee.
Ensi kertaan.
Elokuvataiteessa on syvempiä totuuksia -
ja on olemassa myös runollinen, ekstaattinen totuus.
Se on salaperäinen ja vaikea tavoittaa.
Sen voi tavoittaa vain sepitteiden, kuvitelmien ja stilisoinnin kautta.
Olen sodassa oman aikani ja historian kanssa.
Auktoriteettien, jotka piilevät kiinteissä ja pelokkaissa muodoissa.
Olen yksi niistä miljoonista, jotka eivät sovi joukkoon -
joilla ei ole kotia tai perhettä -
ei oppijärjestelmää tai omaa paikkaa, ei tunnettua alkua tai loppua.
Julistan sodan kaikkia ikoneita ja lopullisuuksia vastaan.
Historioita, jotka kahlitsevat minut valheellisuuteeni.
Omiin säälittäviin pelkoihini.
Tunnen vain hetkiä ja elinikiä, jotka ovat kuin hetkiä -
ja muotoja, jotka ilmestyvät voimakkaina ja katoavat ilmaan.
Olen maailmojen rakentaja.
Sensualisti, joka palvoo lihaa -
melodiaa ja siluettia tummenevaa taivasta vasten.
En voi tietää nimeäsi, etkä sinä minun.
Huomenna aloitamme yhdessä kaupungin rakentamisen.
Intuitiivisten muotojen tulee nousta tyhjästä.
Sellaiset muodot eivät ole elävien asioiden toisintoja.
Ei enää maalareita, kirjailijoita tai muusikkoja.
Niille, jotka eivät ymmärrä meitä, sanomme halveksuen:
Me, joiden tuomareita kuvittelette olevanne -
tulemme lopulta tuomitsemaan teidät.
Suomennos: Valtteri Tavast BTI Studios